Copyright (C) NRK
I kveld: Jeg spiller tennis.
Richard peker på en minibuss.
Og James håndhilser på to menn.
Norske tekster: Johannes de Vries
Tusen takk! Hallo, alle sammen! Og velkommen!
Tusen takk!
For noen år siden fant sjefene i ingeniørfirmaet BAC i Cheshire ut -
- at de skulle bygge en bil.
Siden de er fra Cheshire trodde jeg at den skulle lages av onyks og Bullseye-glass.
Og med sidespeil lagd av Wayne Rooneys ører.
Men nei. Den skulle få den firesylindrede motoren fra Ford van, -
- girkassa fra en Formel 3-racerbil -
- og så skulle setene trekkes med det samme flekk- og vannavvisende stoffet -
- som de bruker som møbelstoff i eldreboliger.
Så konsentrerte de seg om utseendet.
De fleste bildesignere henter inspirasjon hos kattedyr, flaggermus og jetjagere.
Men mennene fra Cheshire fant ut at de ikke ville ha slikt.
De ville heller hente inspirasjon herfra ...
Altså stylet som en islandsk robot fra en Björk-musikkvideo, -
- girkasse fra en racerbil og motor fra en van.
Sett det sammen, så blir det til dette ...
Den heter Mono og er fabelaktig!
Motoren er fra en Ford minibuss, men den er finpusset av Cosworth.
Nå yter den 280 hestekrefter!
Å sette et hjerte på 280 hk inn i en bil som bare veier et halvt tonn, er ...
Ja, virkningen blir gjennomgripende.
Jeg skjønner hvorfor de har brukt stoff som skal motstå hendige bukseuhell.
For bæra mi er gåen. Den er helt gåen!
Jeg er våt i buksa!
0-100 km/t går på bare 2,8 sekunder.
Og i teorien er topphastigheten 275 km/t.
Men ikke i virkeligheten. For Monoen lider av samme feil som Ariel Atom.
Den mangler frontrute.
I 115 km/t begynner ansiktet å forandre seg.
Når du kommer opp i 130 km/t, begynner det å løsne.
I 145 km/t må du bare innse at du trenger hjelm.
Når du har fått på lokk, begynner du å skjønne hvor genial bilen er.
For det første er det plass til meg. Bare så vidt, men jeg får plass.
Selv om den har F1-fjæring er komforten sublim, nesten behagelig.
Men når det er sagt: Ved høyt turtall begynner alt å krible og vibrere.
Jeg vil ikke være for detaljert, men bare si:
Hadde jeg vært jente, ville jeg virkelig likt det!
Merkelig nok kan selv blingsende damer kjøre denne bilen lovlig på veien.
Men realistisk sett er den bygd for bane. Så la oss finne ut hvordan den er.
Det handler ikke egentlig om fart på rett strekning.
Det føles faktisk ikke som det går så fort.
Og når man blir vant til det, er det ikke så skremmende.
Dette er ikke å kjøre. Mer som å dirigere et orkester bestående av deler som vet ...
... som vet hva de driver med. De er godt samspilt.
Det var valthornene, og her kommer strykerne!
Bremsene? Ja, de er gode. Girkassa er fantastisk.
Girskiftene er umiddelbare. Bang, bang, bang! Klar!
Og det er enda mer!
Fordi alt tungt, som motor, girkasse og fører, er plassert lavt midt i bilen, -
- har den samme tyngdepunkt som en mark.
Sammen med F1-fjæring og spesialdekk gjør det at farten i svinger blir enorm!
For å se hvor enorm har vi en fartsradar ved Follow-through.
Her kommer det en Peugeot 208 så fort den bare kan i svingen.
83,5 miles i timen! (134,5 km/t.)
Så var det BMW M3.
Se på det! 90,25 miles i timen. (145,2 km/t.)
Etter at en Nissan GTR fikk prøve seg ... lot vi Monoen få frie tøyler.
Skjønner dere? (167,3 km/t.)
Så den er altså veldig rask. Og morsom.
Hva så med pålitelighet? Vanligvis ikke en sterk side for britiske sportsbiler.
Første gang jeg kjørte Mono, tok den fyr. Andre gang røyk motoren.
Den tredje gangen sviktet den før den forlot fabrikken.
Så jeg tenkte på den som typisk britisk: en dårlig utført god idé.
Men etter disse kalamitetene har de hatt ett år på å jobbe på konstruksjonen.
Og jeg må si at den ikke bare ser ut til å være veldig godt uttenkt, -
- men at den også er helt nydelig bygd.
Det er ikke bare detaljene. Når man får et overblikk, -
- er dette en av de mest spennende formene jeg noensinne har sett.
Monoen er det beste som har kommet fra Cheshire i tillegg til osten.
Men den koster 102 000 pund.
Og det er mye for et leketøy du bruker to ganger i året.
Så den er litt som en iPad.
Den er heller ikke billig, og man trenger den ikke.
Men man vil ha den fordi den er så ... fin.
-Den føles godt bygd. -Den er godt bygd, ja.
Den er nydelig! Og vakkert bygd. Et smykke.
Men ... 102 000 pund!
Den er dyr, særlig i forhold til alle andre strålende banebiler som er mye billigere.
Som KTM, Radical, Ariel Atom.
-Morgan trehjuling. -Nei, jeg sa "strålende".
Caterham R500. Den er en strålende banebil til halve prisen.
Ja, og den er enormt rask. Men er denne raskere?
Vi overlater den til den tamme racerføreren vår.
Somme sier at han bryter seg inn hos folk om natta -
- og legger fra seg to mystiske ekstranøkler i en kjøkkenskuff.
Og fordi han kjøpte Pirelli-kondomer denne uka, har han nå 17 barn.
Vi vet bare at han heter The Stig!
The Stig raser av sted fra start som ei loppe enda startstreken var fuktig.
Forhåpentligvis er resten av banen tørr. Farer inn i første sving, veldig fort.
Men han klarte seg uten problemer.
Ingen stereo, bare lyden av Cosworth- motoren der han glir gjennom Chicago.
Stø som fjell.
Hammerhead, hva avslører dette om midtplassert motor og balanse?
Ingen dramatikk. Den ligger som klistret.
Men se der! En godt iscenesatt sladd på vei ut!
Høyt turtall. Vibrasjonen stimulerer nok dame-utstyret hans.
Follow-through. Og ja, han giret faktisk opp der!
Stig er tapper. Selv på kanten av en krise!
Fører den nydelig inn i nest siste sving. Hyler mot Gambon. Girkassa hviner.
Glir igjennom, og over målstreken!
Altså ... Her har vi Caterham R500. Den kjørte på 1.17,9.
BAC Mono ...
1.14,3. Den nest raskeste bilen vi har hatt her!
Vi fortsetter. Vi har vært på lufta i 11 år.
Det er én bil vi aldri har testet. Og det er overraskende.
For den er verdens mest populære, viktige og brukte bil.
Jeg snakker selvsagt om drosja, livsblodet innen transport verden over.
Storbritannias bidrag i så måte trenger ingen presentasjon.
Den er selvskreven i enhver scene fra Londons gater.
Det er nå ca. 19 000 svarte drosjer som frakter folk i hovedstaden.
Og denne enorme flåten kjører nesten én milliarder kilometer per år.
Der har vi en til. De er så godt som overalt.
Livet i London har ført til at den svarte drosja er utviklet til et effektivt kjøretøy.
Den berømte, snaue snuradiusen skyldes rundkjøringen utenfor Savoy.
Så er det London-drosjesjåføren ...
Ingen drosjesjåføren i verden må bestå en så fryktet prøve som The Knowledge.
Det kreves at alle London-drosjesjåfører må pugge 25 000 gater.
Prøven er så vanskelig at sjåførene utvikler en ekstra stor hippocampus.
Det er området i hjernen for hukommelse, navigasjon og syn på innvandring.
Denne kombinasjonen av menneske og maskin er noe udiskutabelt.
Det du får er uten tvil, selvsagt, ubestridelig, uomtvistelig -
- den beste drosja i verden.
Eller er den det?
Det har seg slik at en drosjesjåfør i New York antakelig er uenig.
Han sier: "Jo, dere har mer plass bak," -
- "men London-drosja er langsom og kjørekomforten er forferdelig."
"Den gula drosja mi har V8 og skikkelig fjæring."
Men en drosjesjåfør i Delhi ville sagt: "Drosja mi varer lenger."
Alle drosjesjåfører i verden kan argumentere for at deres drosje er best.
Det betyr at hvis vi vil finne ut hvilken drosje som er verdens beste, -
- fins det bare en måte å gjøre det på. Og det er i masovnens prisme.
Gjennom kikkhullet i motorsportens smeltedigel.
Det betyr et race. Og stedet for vårt globale oppgjør er Lydden Hill i Kent.
Berømt verden over som den eneste racerbanen med egen drosjesentral.
Det drosjekontoret i kryssfiner ligger farlig nær banen. Håper det ikke blir rammet.
Men nå skal vi se drosjene fra hele verden!
Fra Storbritannia har vi en Fairway Driver fra 1997.
Med fattige 515 000 km bak seg er den knapt innkjørt.
Fra Mexico: En VW-boble fra 1970.
50 000 av dem jobber flittig i Mexico by alene.
Fra USA: En av drosjeverdenens titaner, en Yellow cab fra New York.
Akkurat denne er en Ford Crown Victoria.
Bakhjulsdrevet, 4,6 l V8 og god for 210 km/t i sin tid.
Den skal man se opp for.
Fra India, Hindustan Ambassador. Dette er veteranen her.
Ambassador har vært Indias yndlingsdrosje i utrolige 55 år.
Så er det denne fra Sør-Afrika. En Toyota HiAce.
Mens de fleste land heier på sin egen drosje, vil sørafrikanerne bue.
For disse er hatet og fryktet på grunn av sin ville aggressivitet.
Vi fortsetter med denne fra Tyskland. Det er Mercedes E-klasse.
Ordentlig, flott og nøye vedlikeholdt.
Og til slutt fra Russland. En Lincoln Town Car-limousin.
Den likner kanskje ikke en drosje, men det er den.
I Russland praier rike oligarker slike limousiner når de skal et sted.
Hvis dere tror at vi har tatt med en kraftig, bakhjulsdrevet, lang bil for å skape kaos, -
- må dere tro om igjen.
Så her har vi altså verdens mest velkjente drosjer.
Alle er klare til å forsvare sitt lands heder.
Så er det drosjesjåførene. Fordi det er så mye som står på spill her, -
- har hvert land sendt sin beste sjåfør.
Men de må ha gått seg bort eller noe, så vi har den vanlige gjengen racerførere.
For Russland, standardbilløp-legenden Anthony Reid.
For Sør-Afrika, standardbilløp-legenden Matt Jackson.
For Tyskland, standardbilløp-legenden Matt Neill.
For India, standardbilløp- legenden Gordon Sheddon.
For Mexico, standardbilløp-legenden Paul O'Neill.
For USA, standardbilløp-legenden Tom Chilton.
Og i den svarte drosja: jeg!
Vi er altså klare til å styrte ned i motorsportforskningens avgrunn.
Det er vanlig at indiske drosjesjåfører har en statuett av guden sin på dashbordet.
Jeg syns kanskje at vår mann har overdrevet en smule ...
Gutta er utålmodige. Det er bra. Fem sekunder til start.
Der starter vi! Sørafrikaneren passerer. New York-drosja på siden.
Den tyske ... Alle er forbi. Absolutt alle har passert meg.
Men dette er et maraton, ikke sprint.
Som alltid hadde jeg gitt streng beskjed om at man skulle unngå kontakt.
Men sørafrikaneren hadde tydeligvis ikke fått notatet.
Sørafrikaneren er fullstendig gal. Helt spinnvill.
Limousinen har en skikkelig sladd! Helt utrolig!
Men om limousinen slet i svingene, hadde jeg problemer overalt ...
Jeg blir ganske kraftig kjørt fra i bakken, på rettstrekningene og i svingene.
Dette er full pinne. Men jeg hadde en plan ...
Husk at førerne av de svarte drosjene har bestått sin Knowledge.
Jeg vet hvor alle snarveiene er. Jeg kipper ned her, love.
Takket være den superlille snuradiusen klarer jeg dette.
Da er jeg med igjen! Mer enn med, jeg leder!
Dessverre var ikke konkurrentene imponert over taktikken.
Da de tok meg igjen, var de snare med å vise sin misnøye.
Han kjører inn i meg! Det er bare ... Du tuller!
Ja ... Litt godlynt skumping fra de andre landene.
Nå som løpet var halvkjørt, utpekte det seg ingen klar leder.
Det innebar at førerne uavvendelig ble mer aggressive.
Oi! En kollisjon. Men det går bra.
Limousinen var lei av sørafrikanerens pek og lot ham smake sin egen medisin.
Nå blir jeg dyttet! Dette er absolutt det forteste jeg har kjørt ... Herregud!
Beklager det der.
Gud, den er jo meksikansk ... Det kommer til å gå dårlig.
Da det var to runder igjen, var alle fortsatt med. Men så ...
Oi! Limousinen dribler seg selv helt ut.
Du store! Der ble Russland slått ut.
Faktisk har USA slått ut seg selv også.
Men de som fortsatt er med, er: Bobla ...
Mercedes klarer seg bra. Den har pådratt seg få skader.
Men den rovgriske sørafrikaneren ville det ikke slik ...
Uflaks.
Inn i siste runde og oppsatt på å slå de andre, tok jeg enda en sleip sving.
Der er målstreken!
Jeg tror jeg kan vinne.
Jeg tror jeg kan vin... Å nei! Nei, nei!
Det er mulig at jeg er litt sist.
Uansett hadde motorsportens skjærsild enda en gang sørget for svar.
Det viste seg at verdens beste drosje -
- er Hindustan Ambassador.
Utmerket!
God forsking. Men la meg, Hammond, stille et viktig spørsmål.
Hvor mange omkom under innspillingen av filmen?
Bare tre, faktisk.
-Det er flere enn jeg håpte på. -Forsking krever ofte ofre.
Men du har avgjort, etter å ha utsatt bilene for motorsportens skjærsild, -
- at verdens beste drosje begynte livet som Morris Oxford.
-Og her har vi den. -Derfor er London-drosjefabrikken konk.
Nei da, de er reddet. De skal snart produsere igjen.
-Men det er det jo ingen vits i. -Nettopp.
Vi plasserer en stjerne i den splitter nye billigbilen vår.
Dere vet kanskje at i høst kom filmen "Rush".
Den handler om det store slaget i 1976 i F1 mellom James Hunt og Niki Lauda.
Kveldens gjest er mannen som har regissert den. Mine damer og herrer:
Ron Howard!
Ron Howard har kommet! Hvordan har du det?
Her er han! Hva sier dere til det?
Mannen som skapte "Rush". Sett deg ned.
Ron, opp gjennom årene har filmene dine blitt nominert til 29 Oscarer, tror jeg.
Du har vunnet to stykker selv.
Nå har du lagd en historisk film om en sport som folk flest ikke ser på.
Hvorfor tenkte du: "Ja, Hunt og Lauda"?
En kjempegod historie om mennesker. Jeg visste hvor kul Formel 1 er.
Jeg syntes at kombinasjonen av disse figurene, det menneskelige dramaet, -
- Formel 1-verdenen, særlig på 70-tallet, -
- var en mulighet til å tilby noe friskt.
Jeg var nervøs for den. Trodde at den skulle bli for nerdete og kjedelig.
Eller så ble det en Hollywood-utgave med NASCAR for amerikanernes skyld.
Likevel er den ikke blitt noen av delene.
Den er virkelig en film som tar deg med til 70-tallet da billøp var innmari farlig.
Du var ikke den eneste som var nervøs. Sporten skal respekteres.
Men man må også lage en film som appellerer på mange nivåer.
Den muligheten fikk jeg med "Apollo 13", en film som jeg likte å lage.
Og "Rush" er på samme nivå.
Vi har et klipp for dere som vil se hvordan den er.
Det er en løgn alle førere forteller seg selv: "Døden er noe som skjer andre."
Hva slags menneske har en slik jobb? Hvert år dør to av oss.
Den kjøres i 275 km/t. Dette er en bombe på hjul.
-Jeg er raskere enn dere alle! -Da får vi kappkjøre, da.
Jeg er en verdensmester som skal bli verdensmester igjen.
Jeg kan slå fyren. Stol på meg.
Jo nærmere døden du er, jo mer levende føler du deg.
Fantastisk. Det er mange som kommer til å gjøre på seg.
I filmen viser du en usminket utgave av Niki Lauda.
Jeg ante ikke at han var sånn. Tvangslidelse-aktig og rett fram.
-Hvordan reagerte han på filmen? -Da han så den, ble han beveget.
Jeg tror det var fordi han aldri hadde hatt noe perspektiv på tiden omkring ulykken.
For det første husket han ikke mye fra den.
Han husker sinnet fordi folk avskrev ham og trodde han var død, og det hørte han.
Den ensporede trangen til å kjøre igjen. Så målrettet at han stengte alt annet ute.
Da han så det, begynte han å forstå hva folk omkring ham, særlig kona Marlene, -
- gjennomgikk, den menneskelige siden. Det ble følelsesmessig sterkt.
Vi lar "Rush" ligge. Jeg er sikker på at alle i rommet ser deg og tenker ...
Alle over 40 år, iallfall. "Det er et kjent ansikt."
Mange er ikke klar over at du var med i "Happy Days". Du var Richie Cunningham.
Det er slikt folk syns er vanskelig å ... Den fantastiske regissøren.
Så gikk du over til å regissere. Jeg har satt opp de mest kjente filmene.
"Splash", "Cocoon", "Apollo 13", "Da Vinci-koden".
"Et vakkert sinn", "Frost/Nixon", "Engler og demoner", "Flammehav".
"Foreldre på livstid", så morsom, "Ransom".
Du har gjort "Happy Days" og alt det.
Jeg har et bilprogram og er utslitt. Hvordan får du tid?
Enkelt. Jeg liker det jeg driver med, så jeg trenger ingen hobby.
I "Happy Days" spiller du samme rollefigur om og om igjen.
Da jeg fikk sjansen til å regissere, ville jeg gjøre så mye ulikt som mulig.
Jeg leide 16 mm-kameraer og lagde mine egne, små filmer.
Den første filmen var en bilfilm. "Grand Theft Auto", en komedie.
Den lagde jeg under en pause fra "Happy Days".
Så noe personlige. Fire barn. Mellomnavnene deres er interessante.
Å, ja. De er vel det.
-Den ene har mellomnavn Dallas. -Ja. Etter byen.
-Hvor ...? -Hun ble unnfanget.
Du har tvillinger, begge har Carlisle som mellomnavn.
I New York er det et nydelig hotell som heter Carlisle.
Vi fant ut av det, regnet oss bakover i tid, og fant ut at vi skulle holde på tradisjonen.
-Men den yngste sønnen heter Cross. -Reid Cross Howard.
Vi fant ut at vi skulle ha barn igjen. Flott.
Skal vi se ... Jeg lurer på om vi kan finne det ut ...
Volvo er ikke et særlig godt mellomnavn.
-Og ... -Ja.
-Volvo går ikke. -Det er en vei som heter Lower Cross.
Og det var der Volvoen var ...
-Vi har et godt ekteskap. -Tydeligvis.
Richard Hammond gjør det samme. Barna heter ...
Busstopp og Ved søppelkassa.
Du er den første som kjører den splitter nye billigbilen vår ordentlig.
-Hva syns du om den? -Høyreratt og girstang til venstre var ille.
-Det er den riktige plasseringen. -Det forvirret meg iallfall.
Vi har ryddet unna unnskyldningene. Hvem vil se Rons runde?
-Da tar vi en titt. -Gode gud!
Se den mektige maskinen der den gjør et sprang fra start!
Du må gire, Ron! Virkelig gire den! Det var Niki som underviste meg litt.
-Det er Niki Laudas forklaring. -Du må virkelig gire den!
Er det å "gire" den? Jeg er ikke sikker. Du bruker ikke hele banen.
Pent ...
-Jeg vet ikke ... -Bilen har ganske godt feste.
Det er denne som alltid ødelegger.
-Den fryktede Hammerhead. -Det ser ut som den ødelegger
Dette ser bra ut. Veldig bra. Veldig pent. Hør den motoren!
Jøss! For en maskin dette er!
Konsentrer deg litt her. Jeg tar det alvorlig, ser du.
Det er en mann som konsentrerer seg.
Dekkene pines der han kjører gjennom Follow-through.
Pent kappet. Dette er stykket som vanligvis viser ... Oi! Fulltreffer.
Inn i Gambon, og ... Se så godt feste! Det er fordømt bra.
Og der er vi i mål!
Takk skal dere ha.
Vel, Ron. Det står ikke så mange tider på tavla.
-Hvor tror du at du har havnet? -Det var ikke så ille som jeg innbilte meg.
Regissørens blikk syns det så ille ut.
Det så pent ut. Ikke akkurat raskt, men pent.
-Hva tror du? -Jeg vil helst ikke havne på bunnen
-Under Mike Rutherford fra Genesis. -Jeg antar at jeg er helt der nede.
-Ron Howard, du kjørte på 1... -Ja ...
-Så det er bra. -Ok.
-1.4... -Ok, ikke helt på bunnen.
Så det er bra.
Det neste er ikke så bra.
1.49,9.
-Du er ... -Ok.
Du er ikke på bunnen, men nær.
Så ... Det dette betyr, er ...
Vi har endelig funnet noe som du ikke behersker.
God på å regissere, strålende i "Happy Days", sjarmerende.
Men forferdelig dårlig til å kjøre. Mine damer og herrer, Ron Howard!
Dere har kanskje sett -
- at for noe måneder siden ble det berømte BBC tv-senteret stengt.
Da ble eteren fylt av følelsesmessige hyllester fra tv-verdenens giganter.
Ronnie Corbett, David Attenborough, Michael Parkinson.
Men ingenting fra Top Gear. Ikke før nå.
Dette er bygningen vi snakker om.
I 53 år var det maskinrom for noen av verdens viktigste tv-programmer.
Men nå er dette alt som er igjen.
Og det er ... kjempebra! For det vi har funnet ut, er -
- at uten menneskene og tevogna og når dørene er låst, -
- er denne fraflyttede bygningen et utmerket sted å ha et kappløp i!
Vi har de buede korridorene som kunne vært lange kurver på en F1-bane.
Disse vakre kontorene fulle av interessante hindre og tekniske svinger.
Og hele dette utearealet hvor man bokstavelig talt kan få luftet seg!
Alt i alt en unik og spennende bane. Og så var det deltakerne.
Dessverre egner ikke bygningen seg særlig for biler.
Det viste Jeremy med Peel P50.
Så i dag vil disse to konkurrere. Og de er tre.
Vi har Dougie Lampkin, MBE. En trial-utøver med 16 VM-titler.
Mot Tim Sheaf og Paul Joseph, to av verdens beste parkour-løpere.
De har ingen motor, men de kan visst løpe langs korridorer -
- og pile over balkonger og branntrapper som et par kåte ekorn.
Nå som presentasjonen er unnagjort, ser vi på ruten for selve løpet.
Her har vi et fugleperspektiv av senteret. Det er bare en modell.
Dere ser det er formet som et spørsmålstegn.
Jeg foreslår at vi starter her vi står, går inn i ved bunnen av spørsmålstegnet, -
- og farer gjennom hele bygningen og avslutter her.
Det er ... der oppe.
Mens en spent folkemengde samlet seg, stilte jeg meg opp ved mål.
Er dere klare?
Tre, to, én ...
Dette er interessant. Dougie Lampkin har valgt å bruke døra.
Men ungdommene klatrer opp utenpå bygningen. Det er faktisk ikke så dumt.
For er du først inne, blir du helt forvirret. Blir de ute, vet de hvor de beveger seg.
Godt tenkt!
Denne burde vise bilder fra alle overvåkningskameraene inne i bygningen.
Og der er de spretne gutta. De holder på å skape nyheter!
Mens de unge taklet nyhetsredaksjonen, så Dougie etter en måte å komme opp på.
Der er Dougie Lampkin!
I Newsnight-kontoret var veien sperret, og ungdommen måtte ned igjen.
Dougie var helt innelukket i BBCs bar, og han måtte også finne en vei ned igjen.
Han er ... Gud vet. Et sted i hoveddelen av spørsmålstegnet, nærmer seg kurven.
Jeg aner ikke hvem som leder, men det er veldig spennende!
Det, karer, er en låst dør!
Å ja, arbeidstilsynet har nok noe å bemerke om det der!
Inn i studioet og dalekene venter fortsatt nederst i trappen der!
Selv om ungdommene var i direksjonens kontorer i 7. etasje, -
- hadde de ingen problemer med å ta avgjørelser!
Samtidig var Dougie rimelig frustrert over BBCs korridorlabyrint.
Så han valgte en mer håndfast løsning.
Oi!
Og Dougie Lampkin kommer ut på taket, tror jeg.
Jeg hører en motorsykkel ...
Det er Dougie Lampkin, mine damer og herrer!
For en fantastisk tohjulet hyllest til BBCs tv-senter, W12 8QT. Gratulerer, sir.
Og hvor er parkour-utøverne? Her kommer de!
Tim Sheaf og Paul Joseph. Jevnt, men ikke helt jevnt nok. Bra jobbet.
Beseiret av Dougie Lampkin. Hvordan var det?
-Jeg er gåen. Rene labyrinten. -Der er heis der borte.
Den høye der. Den går rett opp på taket.
Det var fantastisk. Jeg hadde ikke klart noe av det de gjorde.
-Jeg hadde tatt motorsykkelen. -Hoppene var fantastiske!
Jeg vil bare si at da jeg lagde innslaget, var fjernsynssenteret stengt.
Men etter det, takket være måten BBC blir drevet på, har de tenkt å åpne det igjen.
Så du har lagd en hyllestfilm for en bygning som ikke er stengt?
Er ikke det som å skrive en nekrolog for Holly Willoughby?
Så glad du ville blitt når du oppdaget at hun var i live!
Kan jeg få avbryte dere, karer?
Jeg likte filmen der du bulket drosjer og løpet mellom en mc og to fotgjengere.
Nå må vi være alvorlige. For vi har fått et brev.
Det er fra ... Ja, det er fra en lavmælt, trangsynt idiot.
Det står: "Kjære Jeremy Clarkson. Fordi det er så mye trafikk i Storbritannia," -
- "er det ingen vits i å ha Ferrari, heller ikke å teste dem i programmet."
Det er jeg uenig i, herr trangsynte idiot.
Det er mange steder i Storbritannia der det slett ikke er overbefolket.
Dette er Hertfordshire. Bare 65 km fra London og et nirvana for bilkjøring.
Her har vi alt vi trenger. Flott landskap, flotte veier og ingen trafikk.
Den hellige treenighet for alle som har nattverdsvin med oktan-tall.
Kan man ikke ha glede av en Ferrari i Storbritannia? Å jo, det kan man.
Men er det mulig å ha glede av denne?
Den heter F12. Den koster 240 000 pund.
Og takket være en V12 på 730 hk ...
... er den den kraftigste Ferrarien for landeveien noensinne.
Nesten like kraftig som Fernando Alonsos Formel 1-racerbil.
Nå sier selvsagt lavmælte mennesker:
"Hva er vitsen med det, da, når vi har fartsgrenser?
Man må ikke gjøre bruk av alt hele tiden!
I byen kan man slappe av, skru på radioen, sette fjæringen på "humpete vei".
Alt blir fint og komfortabelt. Automatgir og sette temperaturen på "passe".
Så kan man kjøre glad og fornøyd i 30 km/t. Det er lett.
Den er ikke spesielt stor, engang.
Jeg sier ikke at den er liten. Men den er ikke uhyrlig så man må kjøre sånn ...
Så bilen egner seg like godt i Letchworth som enhver annen bil.
Men når det er slutt på tettbebyggelsen, er den slett ikke som enhver annen bil.
Jøss. Jøss, så rask den er.
Ferrari påstår at den går fra 0 til 100 km/t på 3,1 sekund.
Og at i full fart gjør den 340 km/t.
Det er ikke bare den digre motoren som gjør alt så rasende.
I motsetning til gamle 599 har denne dobbelkløtsj.
Girskiftene er umiddelbare. Man øker farten til lyden blir for kraftig.
Til ørene blør. Da girer du opp, og det er ingen pause. Hvordan klarer den det?
De har også utstyrt den med mer sofistikert antispinn så du kan more deg.
Men uten å tillate deg å kjøre ut.
Men det mest imponerende er hvordan bilen håndterer luften.
Disse spjeldene. Når bremsene er varme, åpnes de så skivene får luftkjøling.
Ellers er de lukket så aerodynamikken blir bedre.
Så har du disse kanalene på panseret. Luften føres langs dem, inn her og ut her.
Det fører til et lag med jevn luft som føres ned og gjør flankene glattere.
Den har skikkelig marktrykk òg.
I 200 km/t er vekten av luften som presser bilen ned, 120 kg!
Det er som å ha halve John Prescott på taket som tvinger dekkene ned i asfalten.
De har gjort alt for å utnytte den kolossale ildkraften.
Og resultatet er fengslende.
Før i tida føltes store Ferrarier ... store.
Testarossa og 612 var enorme. De var feitingbiler.
Det er ikke denne. Den er lett, kvikk og skarp.
Den er ... Den er praktfull.
Jeg må tilstå at selv om bilen er fin, så sliter jeg.
For ... det er litt hektisk inni her.
Der tok jeg av!
Les om de første testpilotene som fløy mach 2-jetjagere.
De utfordret grensene for det mulige. Slik føles det. Som man ikke har kontroll.
Den har ufattelig rask styring.
Den minste bevegelsen på rattet fører til umiddelbar sleng til siden.
Så er det gassen. Man tråkker og tenker: "Ja!"
Og så tenker man straks: "Nei, forresten. Det er for skummelt."
Og når livet er så hektisk, så ønsker man seg egentlig -
- at bryterne skal være vanlige. Det er de ikke!
Knappene til lys, vindusviskerne og blinklyset er på rattet som beveger seg.
De er aldri der du hadde dem.
Man kan ikke nyse, engang. For gjør du det, må de spyle deg av veien.
For å forklare hva jeg mener, har jeg kjørt til denne tennisbanen.
Sånn er det å kjøre en vanlig bil.
Langs veiene ved Hertfordshire.
Sånn, dette er Golf GTI. BMW M3.
Ferrari 458.
Dette er lett og håndterlig. Jeg kan holde på ... dagen lang.
La meg så vise dere hvordan det er -
- å kjøre ... en Ferrari F12.
Rett i ansiktet!
The Stig sier at dette er den eneste bilen i verden som har kjangs mot Lexus LFA.
Han sier også at den er den første Ferrarien han kunne kjøpt.
Hvis han hadde skjønt hva penger er, og det gjør han ikke.
Men jeg ... Jo, den er helt fantastisk.
Men jeg tror den hadde vært enda bedre med langsommere styring.
Og dette er det vanskelig å si, men ... litt mindre krefter.
Og ja, man kan ha glede av den i Storbritannia.
Men man har ikke egentlig glede av hele bilen.
-Er den virkelig hektisk? -Ja. Jeg har kjørt LFA.
LFA koster 100 000 mer, men med ekstrautstyr koster denne 350 000 pund.
Vent nå litt.
Hørte jeg nettopp at du, Jeremy Clarkson, sa at du ville hatt litt mindre krefter?
-Ja, det gjorde du. -Som Gordon Ramsey: "Jeg liker retten."
"Men jeg skulle ønske at den smakte litt mindre."
Eller James May: "Jeg liker den, men kan den være litt mindre brun?"
Ja, det er sånn. Men det er en bombe.
Det betyr at vi kan avslutte. Vi ses neste uke.